~ Маленька рибка ~
переклав Вадим Литвиненко
- Ти запізнився! - Байдуже...
Решту залиш собі.
Ось твої гроші, шеф.
Є ще якась робота для мене?
Багацько "фарбувальної роботи", Страто.
За містом. Платять вдвічі більше.
Повернешся раніше, ніж сам це усвідомиш. Ти в ділі?
Тут Йоргос проходив повз. Він піднявся наверх, виродок.
Ти запропонував тут зустрітись. Я не винен, що побачив його.
Як ти терпиш цього покидька?
Не будь таким ненависним, Художнику. Ти ж знаєш, що він брат Леонідаса.
То й що? Це не одне й те ж саме.
Остерігайся. Леонідас - це одне...
...а цей виблядок - зовсім інше.
Куди ти подівався, друже?
Ти уявляєш, наскільки ти запізнився?
Змушуєш мене чекати ось так...
Ти витяг мене аж сюди, то ж будь хоча б вчасно.
Я всю ніч на ногах.
Чому ти не прийшов вчасно?
Хоча б подзвони. Скажи, що спізнишся.
Звідки я тобі подзвоню?
Я знаходжусь глибоко в актовій залі, граю.
Як я тобі подзвоню?
Відправ смс. Щоб я знав, що відбувається.
Якщо ти витягаєш мене в кляті гори, хоча б будь вчасно.
В іншому випадку давай зустрінемось в мене в офісі.
Не змушуй мене чекати.
- Ти хотів швидко отримати свої гроші, так? - Так, друже.
Тоді приїжджай і отримуй їх відразу ж.
Звідки, по-твоєму, я заробляю свої гроші, Йоргос?
В пекарні? Саме тут я і заробляю їх, друже.
Я заробляю їх тут.
Ти б не зміг отримати їх швидше. Свіженькі, саме з печі.
І перестань врочити мені.
- Твоє ниття приносить мені погану вдачу. - Невже?
Що це за фігня? "Погана вдача". Та пішов ти.
Закінчуй молоти це.
Є серйозні та актуальні питання для обговорення.
- Що це за питання? - Питання, Страто.
- Які питання? - Тунель...
Він засмоктує все в себе. І нас засмокче.
Кошти вже ніяк не контролюються, все пішло коту під хвіст.
Леонідас влаштував цю лебідку, але саме мене кидають. Мене.
- Всі платять свою частку? - Так, платять.
Мені потрібно зловити їх, але вони платять свої гроші.
Якби вони тільки платили так, як ти. Не потрібно вмовляти. Завжди вчасно.
Завжди готовий. Але ж так, платять всі.
Ніхто не здає назад, вірно?
З якого б це їм здавати назад? Про що ти кажеш? Ні за що.
За один місяць до кінця? Тепер вони не зможуть задкувати.
Вони розраховують на Леонідаса. Ставлять гроші на Леонідаса...
...щоб вийти і розпочати все спочатку. Ніякого задкування.
Вони всі вірні.
Ми - їх хліб та масло, друже. Вони всі - законні, кожен з них.
Задкувати? Ні за що.
Вікі? Гей, добрий ранок. Я розбудив тебе?
Відправ дитину з кавою до мене. В мене закінчилась.
Добре.
Хочеш пиріг, так?
Обережно, він трішки гарячий.
Певно, робота в пекарні тяжка, а?
Це завод з випічки, Леонідас.
Тобто, він виготовляє багацько різного...
Типу, пироги, я не знаю... сирні пироги. Шпинатові пироги. Всяке-різне.
Байдуже, пекарня чи завод. Кому яке діло?
Чи шукаєш ти роботу, окрім цього гівна?
Щось на стороні?
Ні, не шукаю. Нема нічого. Куди ж мені піти?
- Такі часи. Що ще лишилось? - А ти піди й пошукай. Ти чув мене? Піди - пошукай.
Гадаєш, хтось прийде, постукає до тебе в двері і запропонує роботу?
Що ж це за гівнюк, типу тебе, що працює в пекарні?
Сирні пироги та хлібні палички... Якого хріна?
Я тебе питаю. Що це за гівно?
Гадаєш, ти там собі на хліб заробляєш?
Ти заробляєш собі на хліб на вулицях.
Ти чуєш мене?
Отже, скажи мені.
Ти якось рухаєшся?
Чи отримуєш вагіну?
А сраку?
Ні, нічого не маю.
Я не впізнаю тебе, друже. Що відбувається?
Ніколи б не подумав, що почую таку дурню від тебе.
Що за хірня?
Весь в роботі і ніяких тобі розваг... Не отримувати навіть...
Що, в біса, сталось з тобою?
Що ти хочеш від мене, Леонідасе?
- Ти сам знаєш, друже. - що?
Що ти хочеш від мене?
Коли твоя енергія зникла, вона зникла.
Ти втратив свою енергію?
- Так, втратив енергію. - Непогано.
Це кінець.
Що значить "це кінець"?
Це кінець, друже. Кінець.
Кінець?
Кінець.
Пішов ти в жопу, виродок. Ти сучий сину.
Пішов ти.
Пішов на хрін звідси, педику.
Ти сучий сину. Пішов ти.
Піди трахни себе, педику.
Не потрібно було мені рятувати твоє життя, коли я це робив.
Я мусив дати їм різати тебе й далі. Щоб вони обернули твою шию твоїми ж кишками.
Я мусив покинути тебе помирати в тюрязі.
Мусив дати добити тебе. Ти витрата пустих зусиль, нероба.
Пішов на хрін. Навіть не приходь сюди більше.
Я ноги повідрізаю тобі, ти почув мене? Навіть не повертайся сюди.
Виродок...
Страто! Швиденько, біжи сюди.
Коли ти хочеш в туалет, то так і скажи. Кретин.
Замовкни ти вже.
Справжнє пекло жити з тобою. Чортів гомик.
Що ж за гівно... прокляття.
- Ти старий пердун. - Макіс, замовкни. Достатньо вже.
Ну ж бо, Страто. Допоможи мені. Хапай його.
- Огидний старигань. - Замовкни, Макіс!
І кожної ночі одне й те ж.
Давай відведемо його до ліжка.
- Брудний старигань... - Я ж сказала, досить вже
Достатньо. Відпусти вже.
Ти гірше за сміття.
Відійди з дороги, Катеріна.
Перестань тягнути мене за волосся, старий виродок.
Страто, ось сюди.
Ну ж бо, лягай сюди.
Гівно повсюди... Виродок!
- Макіс, замовкни! - Старий та брудний гомик.
Страто, хапай його. Так, ось так.
Ну ж бо. Тягни його. Прокляття.
Страто, мені потрібна невеличка послуга, перш ніж ти підеш на роботу.
- Що трапилось, Макіс? - Старигань...
Він нездоровий. Це справжній кошмар.
Ми відвеземо його в лікарню.
То й що?
Ми втягнули тебе вночі в це... розбудили тебе, мені дуже шкода...
- Без проблем, то що тобі потрібно? - Можеш віддати ці гроші Петропуло?
Півтори тисячі. Він очікує на них сьогодні.
Вікі занесла б їх ввечері, але в нас цей старигань.
- Де я можу знайти його? - В його барі.
- Ти ж знаєш, де він? - Так.
- Дякую, друже. Щиро дякую. - Добре.
- Я скажу йому, що ти прийдеш, добре? - Так...
Гей! Ти куди це зібрався?
- Я тут до Петропуло. - А ти хто?
Скажи йому, що мене відправили Макіс та Вікі.
- Макіс та Вікі відправили тебе. - Так.
Зачекай тут.
- Він наче нічого. - Так.
Веди його.
Скільки вже пройшло?
- Ціле життя, хтозна... - Божевілля справжнє.
Пане Петропуло. Це гроші від Макіса та Вікі.
- Макіса та Вікі? - Так.
- Все добре? - Перерахуй їх, Янні.
- 15 сотень, так? - Так, байдуже. Все в порядку?
Ти ж Караманіс, так?
- Караманіс, вірно. - Ти Страто Караманіс?
Так, Страто Караманіс, і що з того?
Це радість для мене, друже. Радий тебе зустріти.
- Це честь. - Дякую.
- Сідай, випий з нами. - Я не можу лишитись, я працюю.
- Ну ж бо, сідай. - Наступного разу.
Ти сядеш, коли дізнаєшся дещо цікаве для себе...
Сідай, Караманіс. Сідай, трясця ж твоїй...
Як же давно то було...
Дай-но нам роздивитись тебе.
А він справжній покидьок, га ж, Антоніс?
Сталеві яйця.
- Ти знаєш, хто це? - Ні, навіщо воно мені?
Ти не чув історій про нього?
Це ж Страто Караманіс.
- Той самий. - Так? І що?
Він же легенда. Один із найвеличніших.
Покидьок...
Як ти потрошив їх, громило?
Як ти розірвав їх навпіл?
Відповідай, друже.
Так, скажи нам. Як ти їх відтрахав?
Як, Караманіс? Ми помираємо від цікавості вже багато років.
Так, як? Ми вже роками це обговорюємо.
Як ти розірвав їх? Відтрахав їх отак от, га?
- Як? - Ну ж бо, кажи нам.
Як, друже? Як? Як? Як?
Як ти їх відтрахав? Як ти розірвав їх?
Як ти їх покришив?
Як? Скажи мені, як або ж я рознесу це місце.
Прокляття!
Ти ж був ще дитиною.
Ти не знав, що робив.
Ти був накачаний адреналіном.
Ось так. Клятий циклон. Втратив контроль.
Ось так. Як кінь. Як клятий кінь.
Ти відтрахав їх, як лев.
Покидьок! Ти всіх їх відтрахав!
Ось так. Ти добряче так їх відтрахав, Караманіс.
Ти трахнув їх. Ось так.
Ти розірвав їх на клаптики, друже. Їхні матері не могли...
-...впізнати їх, після всього. Лярви! - Він їх розірвав, Антоніс.
Вони образили твою дівчину. А ти витер підлогу ними.
Ти їх трахнув. Я обожнюю це, друже.
Ти їх порвав, правильно, Янні?
Це повага...
Вони образили твою дівчину і заплатили за це свою ціну.
Паршиві покидьки!
Караманіс підчистив все.
Гарненько так. Правильно, Страто?
Це все вже в минулому, Петропуло.
А що тепер? Що ти тепер хочеш від мене?
Ти правий...
Ти правий, друже. Що зроблено, те зроблено.
До біса це. То й що.
Ти все підчистив тоді. Ти заробив свої нашивки.
Ти відсидів своє. Ти вийшов.
А тепер ти правий.
Радий, що зустрів тебе. Вибач, що кричав.
Просто я щасливий бачити тебе. Вибач, Караманіс
Я хочу, щоб ми працювали разом.
Давай, достатньо вже з пічками та шпинатовими пирогами.
Досить вже кексів і лайна. Ти заслуговуєш на краще.
- Це твоє лігво. - Ти належиш цьому місцю.
Тут, друже. А не з середнім Джоесом.
Твої коріння тут. Тут, друже.
Твій хліб та масло тут. Так?
Так, Караманіс?
Подумай про це, час в тебе є. Добре, друже?
Радий був побачитись. І вибач, Караманіс, добре?
Вибач, друже.
Якщо тобі недобре, тобі краще вийти звідси.
Виглядаєш ти не дуже. Я серйозно.
Не лізь не в свої справи. І залиш мене в спокої.
Вибач, друже. Просто сказав.
- Якісь проблеми? - Ніяких.
- Все пройшло добре? - Добре, як і завжди.
- "Пензлик" у воді? - Пензлик у воді...
Гроші подвійні, так?
Ну тебе. Забирайся звідси. До наступного разу.
І ти звеш це поганою вдачею? І оце так я наврочив тобі?
Ти серйозно?
Не зараз.
- Це терміново. - Повертайся пізніше.
Я сказав, не зараз.
А що то було за прекрасне шоу з Леонідасом!
Оце так виступ був. Дійсно шоу, друже.
Справжній театр. Сране й прекрасне шоу!
Дідько, то було круто, я тобі кажу. Не передати!
Ти виніс всіх там!
Навіть наші брудні копи повелись. Вони купились на це, друже.
Вони подумали, що ви справді сваритесь!
Круте шоу, друже. Велика гра, Страто, велика.
- Я був останнім, так? - Так, друже ти був останнім.
Останнім...
Ми закінчили з виставами. Ми все зробили якнайкраще.
Сподобалось їм це чи ні, копи не зможуть заперечувати те, що бачили. Так?
А якщо вони нас будуть допитувати завтра про те, як він втік із в'язниці?
"А звідки, в біса, ми знаємо?"
"Його стара банда? Ми вчепились один одному в горлянки."
"Ми боремося один з одним." ... розумієш мене?
"Леонідас? Він сам за себе. Як очерет на вітрі,"
"Ми не маємо ніякого відношення до нього. А він - ніякого до нас."
Ось так. Кінець балаканини...
Що я тобі сказав, сучко? Перестань плакати. Подивись на мене.
Що я тобі сказав робити? Ти псуєш все тісто мені.
- Вибачте, пане Костас. - Вибачте, сучко?
- Наверх. Знімай це і це та вимітайся звідси. - Ні, ні...
Пішла ти. На вулицю.
- В мене хвора дитина. - К бісу твою дитину.
- Ви не можете... - Мені насрати. Перестань.
- Ви ж добра людина. - З біса я добра.
- У вас добре серце. - Ти витрачаєш мої гроші.
Ти все мені псуєш.
Ви добра людина. У вас добре серце.
- Замітайся. На вихід, сучко. - Ні, не звільняйте мене.
- Ви добра людина. - Ні, я не такий, зрозуміла?
Замітайся. Я по-доброму тебе прошу.
- Я буду правильно все робити, пане Костас. - Забирайся.
- До біса, хвойдо. - Ні.
Я сказав тобі один раз, другий... Стій рівно.
Знімай це та забирайся.
- Ні. - Пішла звідси додому.
- Давай, пішла. Сюди. - Ні.
Рухайся. Пішла к бісовій матері. Я вже достатньо терпів тебе.
Ідіотка. Пішла звідси. Забирайся.
Повертайтеся до роботи, кретини!
Чорт з вами усіма!
Послухай, Макіс... На фабриці звільнили одну жінку.
Скоро їм хто-небудь знадобиться. Чи сказати мені їм щось?
- Наприклад? - Що Вікі хоче цю роботу.
Вікі? Роботу на фабриці? Якого біса, Страто?
Іноді ти бісиш мене. Дійсно.
- Чому, друже? - Вікі працюватиме на фабриці?
В нічну зміну? З усіма цими ніггерами та гівном?
І за що? За жменю готівки? Як твоя гівняна зарплата?
Страто, послухай мене, друже. Послухай уважно.
- Ти слухаєш? - Кажи вже.
Справжні гроші - це проституція. Без жартів.
Вона почала повільно. Але тепер вона отримує солідні гроші. Купи грошей.
Добре, друже. Як скажеш. Тобі краще знати.
Так, друже, мені краще знати.
Я знаю, які в нас борги.
Скільки ми винні тим покидькам, в кого моя ідіотська сестра позичила гроші.
Ми втратили магазин і ...
...заледве утримуємо нашу квартиру.
Тому не кажи мені про заробітну плату.
Ось чому я вбиваю тобі це в голову, Страто. Вислухай мене.
Кожний клієнт, якого вона трахає, зменшує вагу на наших плечах.
Крихта за крихтою ми виплатимо борг Петропуло.
Для нас навіть трішки залишиться грошей, щоб жити, як справжні люди.
З гідністю.
Зрозумій це.
Поки ми тут з тобою балакаємо, знаєш, кого вона там трахає?
Га? Ти хоч можеш уявити, кого вона саме зараз трахає?
Сина Петропуло.
Саме так. Ми беремо у сина і віддаємо батькові.
Непогано, хіба ні?
Ось саме про це я й кажу тобі, друже.
Що це таке?
Ти став переді мною в позу? Це так?
Чому ти так кажеш, Маріє?
- А на що це схоже? - Що?
Чуваче, ти знаєш, що означає цей погляд?
Невже ти серйозно?
Що, невже ти гадаєш, що я якась безпорадна жінка? Це ж я, чуваче.
Дякую своїй щасливій зірці, що я приперлась аж сюди посеред глухої ночі.
Аби врятувати ситуацію, допоки все не похєрилось.
Зараз ти добряче мене бісиш. Всі ті роки разом у в'язниці
і ти зовсім ніяк з ним не пов'язаний?
Він врятував тобі життя. Ти винен йому своє життя.
Ці речі прив'язують тебе до Леонідаса.
Ти переживаєш за нього.
Ось чому я приїхала. Тому що подумала, що ти прислухаєшся.
Із відкритим поглядом, а не... А не з цим дурнуватим настроєм, в якому ти зараз.
І з цим "байдужим" поглядом.
Продовжуй, Маріє.
Хто ми, по-твоєму, Страто? Ми просто вриваємось до в'язниці суворого режиму?
Гарячі голови, які гадають, що ніхто не помітить, що ми риємо яму.
Витягнемо Леонідаса звідти і привеземо додому.
Все добре. І ми всі обіймаємось і зникаємо і заході сонця.
Мене зараз вирве. Наскільки ми дурні?
Ти хоч колись зупинявся і думав, що ми збираємось зробити?
Що ми збираємось зробити, друже? Що ми зробимо?
Подумай що ми збираємось зробити.
Якщо гарненько про це подумаєш, ти не зможеш просто зробити крок убік.
Ти розвернешся і побіжиш.
Ти скажеш, "дякую тобі, Маріє за те, що приїхала сюди і відкрила мені очі".
Що ми збираємось зробити, Страто? Що ми зробимо?
Просто подумай. Будь ласка.
Я не знаю...
Все, що я знаю, це те, що я слухаю свою інтуїцію, Страто.
Вона мене ніколи не підводить. Особливо, коли йдеться про Леонідаса.
Я виросла з ним. Я добре його знаю.
Мені не потрібно дивитися йому в очі. Я знаю його.
В мене є це відчуття. Тепер ми так близько до кінця, Леонідас збирається...
Ні. Ми не можемо. Ми не можемо підісрати його. Про що ми балакаємо?
До біса все, до біса Йоргоса. До біса всіх і все.
Ми розмовляємо про мого чоловіка.
До біса все. Все.
Страто, в мене є одне запитання. Ти не проти?
Що забажаєш, Макіс. Питай.
Я трішки подумав. І я чую, що всі кажуть.
І не можу ніяк здогадатись. Певно, я дещо пропустив.
- Допоможи мені зрозуміти. - Що ж це?
Ти вбивав тих хлопців у в'язниці, коли... сидів там. Роками...
Тепер ти вийшов. Все добре і ти чистий. Ти крутишся в цьому районі.
Чому ж ти не підеш працювати до Петропуло? Ти йому подобаєшся.
Чому й далі працюєш в пекарні? Як якась прислуга? Якийсь пролетар?
Що ж це таке? Я не можу цього зрозуміти.
Це він вмовив тебе на це?
Що? Ганьба тобі, що навіть подумав про таке.
Таке враження, ніби ти тільки вчора мене зустрів. Прокинься, друже. Прокинься.
Петропуло хоче працювати з тобою. Ти мусиш за це вхопитись.
Не будь дурнем.
Хапайся за цю увагу і йди до нього.
В Петропуло є сила, друже. Він керує усім тут.
Ми балакаємо про силу. І про гроші. А ти відмахуєшся від нього ось так?
Ти ж не серйозно це.
Чому ти повертаєшся спиною до нього?
Не дивись на мене, як кретин. Скажи що-небудь. Відповідай мені.
Що з тобою не так, друже? Які в тебе скарги?
Він пропонує тобі роботу. Він щось зробив тобі?
В тебе якісь проблеми з ним? Скажи мені, щоб я знав.
Ти дещо ховаєш від мене, друже. Ти дещо ховаєш.
Скажи мені, що ти ховаєш. Скажи мені.
Як справи, Джонні?
Всю сраку відморозив собі.
Привіт, друже, як воно? Ласкаво просимо. Подивись-но на це.
Технології, друже. Ми риємо в прямому ефірі.
Я можу дивитись через цих придурків. Я застряг, маючи справу з ними, друже.
Ось там, друже. Ось де вони.
Що думаєш?
Страто, там вони користуються лише кирками. І більше нічим.
Без вибухів і динаміту. Більше нема цього лайна.
Тепер ми занадто близько, я не можу ризикувати і шуміти.
З інсайдерами все кльово? З головним доглядачем?
Так, друже, все круто.
Все круто.
Йорго, ти ж даси мені знати, добре?
Коли настане час вриватись туди. Даси мені знати.
Я хочу бути там. Добре, друже?
Звичайно, друже. Якщо хочеш бути там, ти там будеш!
Прямо там, коли ми ввірвемось!
Коли ми ввірвемось крізь підлогу в нужнику.
Всі разом, друже. Таку ніч не можна пропустити.
Її не можна пропустити, Страто, друже мій.
Її не пропускають. Ні за що, друже.
Гей, друже.
Катеріно! Йди сюди.
Ходи сюди.
Ходи сюди, швидше, швидше.
Ти чому не в школі?
Я не можу прийти додому раніше 14:00. Мені не дозволяється.
Добре, серденько. Але як же школа?
В нас були урочистості і ми закінчили раніше.
Все пішли додому.
А де дядько Макіс?
Він у фізіотерапевта. Він забирає мене в обід.
Застрибай.
І що мені тепер робити, друже? Скажи мені, що? Що мені робити?
Якби в нас було достатньо грошей, він би миттю вийшов вже. Все б закінчилось.
Але в нас немає готівки, друже.
Немає грошей, друже. Немає грошей.
Бідний Леонідас...
Прокляття, Леонідас.
Я б зробив все. Дідько. Я б зробив все.
Перевернув би світ з ніг на голову... Я б...
Або ми знаходимо гроші і швидко його витягаємо...
...або вони вб'ють його. Вони вб'ють його.
Хіба це не ясно, Страто? Тоді справа буде зроблена. Справа зроблена.
Прокляття, Леонідасе...
Ти кретин, Леонідасе.
Завжди одне й те ж гівно, прокляття. З тих пір, як були дітьми, те ж гівно...
Постійно одне й те ж гівно...
Просто продовжимо так, як все є. Повільно і непохитно.
З божої помічі, через 20 днів тунель буде закінчений.
І якщо нам пощастить, ми знайдемо його живим. Якщо нам пощастить...
Якого дідька, питається, він це зробив? Навіщо? От кретин...
Леонідас почав бійку з "крокодилами".
З крокодилами, друже. Неймовірно. З Крокодилами.
Ніхто не лізе до крокодилів. Навіть копи, друже.
А ми платимо їм відкупні за тунель, а не за протекцію.
Клятий Леонідас...
Він добряче відгамселив його, друже.
Відгамселив самого Крокодила. Знівечивив його
І хто тепер врятує Леонідаса? Якого дідька, друже...
Марія сходить з розуму, до біса.
Леонідас з його жорстоким базаром. Нізвідки. В останню хвилину...
Половина в'язниці хоче його смерті, друже. Вони зроблять фарш з нього...
Клятий Леонідас...
- Як справи, Джонні? - Та ніяк, друже.
Тренуюсь. Намагаюсь тримати себе у формі.
Намагаюсь позбавитись цього жиру. Сиджу тут так довго...
Я просто тренуюсь і чекаю.
- Як справи з тунелем? - Просто супер.
Йорго рве всім сраки.
Змусив усіх працювати як тих мурах, друже. Туди й сюди. Копають вдень та вночі.
Копають серйозно, друже.
А Леонідас?
А що з Леонідасом, друже?
А що з ним? Ти жартуєш?
Дорослий чоловік. І що тут сказати? Веде себе, як дитина.
Про що, в дідька, він тільки думав? Так близько до фіналу.
Навіщо підсирати все ось так?
Скажи мені, Страто. Хто ми, друже?
Невдахи, чекаємо. Копаємо і до смерті рвемо сраки тут.
Хіба ж ми дурні?
Тому не питай в мене про Леонідаса. Тут нічого сказати.
У вівторок ми вриваємось.
Правильно?
Ми не просто "вриваємось". Ми вриваємось по самі яйця.
У вівторок ми вриваємось по самі яйця. Ти чуєш мене?
Ми не лише "вриваємось"...
Та й чому ми не повинні б були? Ми ж готові.
Один останній поштовх і ми там.
А знаєш, що ще?
Навіть якщо все піде не так, навіть якщо там буде підстава.
Навіть якщо гівно втрапить на вентилятор.
Навіть якщо все пекло вирветься на волю.
Ми рознесемо до дідька те місце. Ніщо нас не зупинить.
Там буде кров, друже. Буде кров.
Це буде чортів кровавий вівторок!
Чортів кровавий вівторок!
Підвал в'язниці затопить мізками копів, друже.
Я власноручно буду випускати мізки копів.
Ми не лише просто "увірвемось" туди...
"Іграшку" взяв?
Обережно.
Смачного.
Ти пам'ятаєш мене?
Гарненько роздивись мене.
Подивись на мене, Страто.
Гарненько роздивись.
Я дивлюсь на тебе, але я не...
Гарненько і довго подивись на мене.
- Я не пам'ятаю тебе. - Досить бавитись зі мною.
Хто ти? Я тебе зовсім не пам'ятаю.
Це ж я, Дженні. Дженні Грігоріу.
Ти не міг мене забути.
Я поїхала в Штати, повернулася. Я знаю, що пройшло декілька років.
Я не могла аж так змінитись...
Дженні Грігоріу. Перша в класі.
Ти ж насміхаєшся з мене? Ти кепкуєш зараз, так, Страто?
Вибач, лялько, я просто... не пам'ятаю.
Добре. Отже, ти не пам'ятаєш мене.
До біса Дженні Грігоріу. Дозволь мені ще раз себе відрекомендувати.
Дженні Петропуло.
Дружина Антоніса Петропуло.
Слухай сюди, Караманіс.
Облиш свою виделку і гарненько послухай мене.
Досить вдавати, що тебе важко отримати і ходи працювати до нас.
Тому що коли одного дня твоє тіло знайдуть у рівчаку...
...я назавжди забуду й твоє ім'я.
Тобі все зрозуміло, дорогенький?
Добре.
Деспіно! Підійди-но сюди.
Що б не замовив цей пан, все за рахунок закладу.
- Звичайно, пані Дженні. - За рахунок закладу.
- Я пішов. - Зачекай-но.
Сядь. Потрібно поговорити.
- Що таке? - Ти "пішов"?
- Пішов куди? - Що трапилось?
Розігруєш дурника?
Господи, що з тобою, Художнику? Що сталось?
- Хіба ти нічого не чув ще? - Про що ти кажеш?
- А ти не знаєш? - Кажи вже, Художнику. Що трапилось?
- Справа в Леонідасеві. - Так?
Його повісили в камері. Цього ранку на світанку.
Його повісили, а потім підпалили.
Леонідас мертвий. Його блядьський братик та сучка жінка замовили його.
- Що? - Ти чув мене.
Йоргос. Маленький Йоргос. Твій друг.
Той виродок і Марія, вони вбили його.
- Це нісенітниця. - То це я тобі нісенітниці кажу?
- Художнику, досить таке казати. - Це вони вдвох, я тобі кажу.
Вони вдвох. Це були вони вдвох.
- Досить мені дурню молоти. - Послухай мене.
Це були вони вдвох.
Не віриш мені? Зателефонуй їм.
Ви взагалі сьогодні спілкувались?
А де ж Йоргос? Де, в дідька, Марія?
Чому вони не зателефонували тобі? Пройшло вже 24 години. Всі вже знають.
Якого біса вони не зателефонували тобі? В них здохли телефони?
Закохані голубки зараз кудись летять разом із твоїми грішми.
Вони зробили півтора мільйони.
А тунель був звичайнісінькою казкою.
Як довго вони тебе оббирають, друже?
Як довго?
Вони не лише забрали гроші та втікли.
Вони не тільки принизили чоловіка і наставили йому роги.
А вони також і вбили його. Ось так. Виродки.
Це ганьба, друже. Срана ганьба.
Ти мусив знати їх краще.
Що сталось, пані?
Ви друг чи родич?
- А це має значення? - Має. Друг чи родич?
Скажемо, друг. Добрий друг.
Гівно більш підходяще для могили вашого друга.
Гівно. Чули мене? Гівно. А не квіти.
Про що ви тільки думали? Квіти? Ви б мали принести гівно.
На могилу вбивці приносять гівно.
Квіти? Для вбивці моєї доньки?
Зрозуміло? Гівно!
Вихлюпніть усю каналізацію і затопіть це місце.
Втопіть його у лайні.
Вашому другу таке сподобалося б. Гівно до самих кісток.
Щоб усі личинки задушились.
Щоб він плавав у гівні навіки.
Ви принесли квіти, щоб він лежав з миром?
Гівно. Принесіть гівно цьому шматку смердючого лайна.
Ваш друг був гівнюком. Ви це знали?
Це ви принесли ці прокляті квіти? Зникніть.
Куди поїхати? Про що ти кажеш?
Всього лиш на вихідні. Нічого такого.
Поїдемо в суботу вранці, а повернемось в неділю по обіді.
Побачиш мій будинок. Палац. Прямо біля моря.
Прямо на хвилях.
Шанс побачити море.
Відчути його запах. Вітер дме тобі в обличчя. Твої щоки трішки загорять.
Мені потрібна компанія. Поїхали зі мною.
Що скажеш? Ну ж бо, погоджуйся.
Зміни свої плани та приїзди.
В суботу вранці в мене. О 9-ій, так?
А як я дізнаюсь, де твій будинок, Петропуло?
Я скажу тобі, де він.
Як тільки ти погодишся.
Вилийте в невеличку каструлю або термостійку посудину...
а потім посипте сиром и запікайте в духовці
і матимете різні запіканки.
Звичайно ж, можете додавати різні овочі.
І ось ви маєте чудову страву.
Гарно спечену.
Ви зажди можете використати те, що залишилось від смаженої курки
- в пирозі з куркою. - Або в макаронах.
Так, але пиріг з куркою з відмінним соусом бешамель...
Так. Ось так. Так, сучко.
Я трахну тебе. Курва. Ось так.
Тобі подобається? Дивись на мене. Дивись, як я трахаю тебе, суко.
Кричи, суко. Тобі ще сподобається. Відчуй біль, хвойдо.
- Хто я? Скажи це. - Ти мій покидьок.
Ще б пак, курво. А ти моя безсоромна лярва.
Я буду трахати тебе так, як схочу, курво.
Я трахну тебе, хвойдо. Тобі подобається?
Хвойдо. Тобі подобається, як я трахаю тебе?
Дивись на мене. Дивись, як я трахаю тебе.
Ось так. Ось воно. Тримай, хвойдо. Саме так.
Що я знаю, друже? Що тут скажеш?
Ми все обговорили з Вікі. Все вздовж і впоперек. Вона теж наполягла.
І ми прийняли рішення.
Він скоротить нам половину борга. А ти знаєш, що це означає?
Я не знаю, друже.
Тобто, це нелегко. Я це знаю.
Та й потім, деякі речі існують тільки в нашій голові.
Заковика, розумієш?
В деяких країнах це цілком нормально.
Нічого такого. Я не знаю...
В деяких країнах це навіть не питання.
Чоловік просто хоче трахнутись...
...і він зменшить борг на 15.000 євро.
Половина нашого боргу зникне після сексу.
Послухай, Страто.
Він пропонував 2.000 євро. А та сучка Вікі підняла його до 15.000.
Хлопець, напевно, шаленіє від неї.
До слова про пригнічені спонукання...
Чорт забирай, друже.
Що б не керувало його човном.
Петропуло відразу сподобалась дівчинка.
Йому аж свербить, так він хоче трахнути малу дівчинку.
Що тут скажеш?
Але добре.
Якщо він так добре платить... чому б ні?
А маленька Катерина? Вона вже жінка.
Велике діло, ради усього святого.
Це всього лише трах, хіба ні?
Давай не будемо роздувати з цього щось велике.
Та й все одно, в таких речах буде так, як скаже матір.
Скажи, що я дурню кажу, байдуже.
Буде так, як каже матір.
Вона головна.
А Вікі ні на мить не сумнівалась. І оком не моргнула, друже.
І вона права.
Вона права, якщо ти запитаєш у мене.
А коли ви думаєте...
В неділю ввечері.
Він забронював для нас номер у готелі.
А він приїде до нас додому.
Залишиться на декілька годин. Я не знаю.
Він зробить це якось особливо, він так сказав.
Сказав, що знає, як упоратись з нею.
І в будь-якому разі, наша дівчинка не дуже здібна.
Вони щось вигадають.
Байдуже...
Що ти натворив, придурок?
Чому вони хочуть твоєї смерті?
Я вкрав трохи грошей. А сам як думаєш?
У кого, красунчику?
В одного невдахи.
У клієнта?
В якомусь розумінні, так.
Що це значить?
Це мій брат, козел.
А тобі яке діло? Я не мушу відповідати тобі.
Мої сімейні справи то є приватна справа. Забирайся геть.
Забирайся к бісовій матері.
Що з тобою? Пішов звідси.
Забирайся, ну ж бо.
Ти не чув такої приказки?
Ти не чув її?
Я тобі скажу.
Велика риба їсть маленьку. Так справи робляться.
А тепер пішов. Пішов в сраку.
Так як і стоїш. Розвернись і пішов в дупу, мерщій.
Забирайся, недоумок. Пішов.
Пішов звідси, кретин.
Забирайся!
В тебе немає яєць, щоб вистрелити.
В тебе нема яєць, не стій тут.
Забирайся, кретин. В тебе немає яєць.
В тебе немає яєць це зробити.
Ти здурів, кретин?!
Що ти накоїв?!
Ти божевільний! Я тебе знищу!
Я зрівняю тебе з землею, ти чув мене?! Я зрівняю, кретин!
Альти й фіалки зітхають
Кущ жасмину сиплеться в пил
Мої надії всі висохли й помирають
В чорній пустелі мого серця.
Хто там?
Це Страто, Вікі. Відчиняй.
Мені привалило трохи грошенят, Вікі.
Гарненька купа грошей. Прямо нізвідки.
Я б хотів, щоб ми кудись поїхали, поїли та випили.
Відсвяткували б це, як друзі. Я хочу з вами кудись поїхати.
Що скажеш?
Поїхали з'їмо трохи баранини.
Баранини? Що? А це вже звідки?
Баранина. В Лівадії. В горах.
Де? В Лівадії? Ти збожеволів?
Ми можемо з'їсти м'яса тут за кутком.
Навіщо пхатись так далеко?
А чому б ні? Це всього за дві години звідси. Я за кермом. Я пригощаю.
Поїдемо їсти найкраще м'ясо.
Найнайкраще.
Ну ж бо. Зробимо з цього подорож.
Заберу вас хоч трішки звідси.
Добре, Страто. Скажемо, ми поїдемо. Тоді де мені залишити дівку?
Чи мені тягнути її з собою?
Я не зможу насолодитись цим. Вона мене дістане там.
Вона все зіпсує. Я не можу. Якось іншого разу.
- Я не можу. - Залиш її зі своєю свекрухою.
Ні за що, Страто. Я не хочу бути винною старій відьмі.
- Забудь. - Що ти будеш винна, Вікі?
Ми залишимо дівчинку з нею всього на кілька годин. Велике діло...
Ну ж бо, ви мої друзі. Я хочу відсвяткувати.
Добре, Страто, поїдемо.
Я залишу її на всю ніч з бабусею.
Якщо вже їдемо, то можемо насолодитись цим.
Вся ніч із відьмою. Побачимо, як їй сподобається.
Точно. Заберемо її завтра.
Завтра це напевно. В неї завтра великий день...
Я заберу її завтра вранці. Домовились.
Добре, тоді я повернусь за дві години.
Об 11-ій поїдемо. Я посигналю. Будьте готові.
- Скажеш Макісу. - Звичайно.
- Ти ж вмовиш його. - Макіс зробить все, як я скажу.
- Добре. - Їдь вже.
Гей, Страто. Радий, що ти приїхав.
- Залиш свою автівку тут. Поїдемо моєю. - Добре.
Цій сучці мільйон років треба, аби одягнутись. Як же вона дістала мене.
- Знайшов будинок, еге ж? - Легко, так.
Я тебе давно втратив, але вказівкам ти добре слідуєш. Вражає.
- Так... я можу тримати... - Тримай свою випивку.
Радий, що ти приїхав. Уяви собі, мій син і дружина.
Вони мені яйця відірвуть. Отже, я радий, що ти тут.
Добре, що ти забув Дженні. Вона трощить яйця.
Скільки ж років вона там вже. Ось бачиш, з чим я мирюсь?
Ми гарно проведемо час. А ввечері й вийдемо кудись прогулятись.
- Ви готові? - Як справи, хлопці?
- Як воно, Страто? Все добре? - Поїхали.
Ну ж бо, Панайотіс. Пішли.
Я тут працюю, готую тут. Дивлюсь за всіма.
В цьому будинку і в інших. І ніколи не маю перепочинку.
Байдуже. Що тут поробиш. Поїхали.
Секунду. Я забув свої речі.
Ти що, тепер я маю і за цим покидьком наглядати?
Серйозно? Я так не можу.
Це просто несправедливо.
ХУДОЖНИК
- Завтра все в силі? - Так, звичайно. Нічого не змінилось.
- Все добре і все заброньовано. - Вікі добре все продумала?
Вікі? Так, друже. Вона впевнена.
Нічого не відчуває. Тверда, мов цвях.
- Поїхали вже. - Гарненько зі старою відьмою побалакала?
- А що я могла зробити? - Поїхали.
Я знайшов це. Тільки я знаю, де воно.
Поїхали.
Поїхали, подивимось.
Що за погляд, Вікі? Що сталось?
Ми балакаємо про золото.
Золото, друже.
Ти язик проковтнула? Що не так?
Ми балакаємо про золото, дорогенька.
Золото.
А навіщо ти нам розповідаєш, Страто?
Навіщо нам?
Тому що мені потрібна ваша допомога, Вікі.
Тому що я не зможу зробити це сам.
Я не хочу робити це з кретинами, з якими я постійно тусуюсь.
Я знаю вас, ви знаєте мене. Я довіряю вам, а ви - мені.
Ви знаєте моє минуле. Все, що я робив.
А я знаю ваші проблеми.
- Ми сусіди. - Ми друзі.
Ми заберемо його звідти. І будемо приглядати один за одним.
Чому ти запитуєш, чому ви? Ми ж як сім'я.
Ми другі. Ми міцні.
- Давай проїдемось. Ви як? - Так, поїхали.
- Вікі? - Ну ж бо, Вікі, поїхали.
Добре, поїхали.
Заходьте.
Що це?
Що це за місце, Страто?
Йдіть, вперед, далі. Ще трохи глибше.
Пішли.
Праворуч, повертайте праворуч.
Світло, Страто...
Переклад українською - Вадим Литвиненко 09 квітня 2015